Вважаю, що людині для щастя багато не треба... Інколи йдеш по сірій вулиці з похмурим настроєм, всередині думки ні про що, відриваєш очі від землі, а на тебе дивиться маля своїми голубими оченятами і посміхається оголивши два зуба)))))))))) всередині одразу все розцвітає і багато поганого просто забувається.... розумієш, що насправді не все так погано))))) йдеш далі згадуючи то мале і тішишся сам до себе))))))))))))))
Або коли людина, яка для тебе дорога каже, що щаслива з тобою, невже це не щастя? Який би настрій не був, які б проблеми не мучили в той момент, чим би не був стурбований.... Після слів "Дякую, що ти є. Я з тобою щасливий" розумієш, що ось воно щастя!
Або холодний день, з самого ранку на парах, всьо підхарило, "любимі одногрупники", "розуміючі викладачі", сесія ось-ось почнеться..... а ще йдеш додому, а дощ як з відра... приходиш в теплу затишну дому, грієшся в теплій ванні, сідаєш перед компом з кружкою теплого чаю..... ну щастя ж)))
Мабуть не матеріалістка я, бо ціню зовсім прості на перший погляд речі...))